KOLM PUURAIDURIT
Elasid kord viisk, õlekõrs ja põis.
Ja siis, mu sõbrad, ühel jahedal sügishommikul...
Hei, põis, hei, viisk! Logardid! Tõuske üles!
Kõht valutab.
Kuule, põis! Tule putru sööma.
Kus on minu suur lusikas?
Oih, pott on ju tühi!
Aga miks on tühi?
Sellepärast, et sa putru ei keetnud.
Miks ma siis putru ei keetnud?
Sellepärast, et sa ahju veel ei kütnud.
Mispärast ma ahju ei kütnud? - Miks? Miks? Sellepärast, et...
sellepärast, et me pole puid raiunud.
Jah! Teiega juba putru ei keeda!
Pirukat kui tahad seal, ära istu ahju peal.
Nii läksidki sõbrad metsa puid raiuma.
Jõudsid jõeni, mitte ei tea, kuidas üle saada.
Põis, kuule põis! Sina oled kõige kergem,
teeme nii, et sinu seljas sõidamegi üle.
Ei, viisk.
Las õlekõrs heidab ennast kaldalt kaldasse
ja meie läheme üle tema. - Mida sa veel ei taha!?
Ja tead sa, laiskvorst, mis juhtub, kui ma sind kuulda võtan?
Mis siis? - Aga nimelt see!
Viisk läheb üle minu ja ma murdun pooleks ja viisk kukub vette.
Aga sina, põis, kui siin lõkerdama hakkad, lähed lõhki.
Jah, parem on, kui te minu peal üle sõidate.
Sina, viisk, sellises olekus küll edasi minna ei saa.
Sa oled nii läbi ligunenud, et laguned päris laiali.
Põis, läida lõke!
Kui mõnus!
Mis kärsahais see on?
Voh, hästi soojenesin üles!
Hei, põis, tule nüüd putru sööma.
Aga kus on minu suur lusikas?
Hei! Põis! Tule puid lõhkuma!
Hei, põis! Tule putru sööma!
Aga kus on minu suur... Oih!
Eh, sind, viisku!
Vaata, põis, et sa lõhki ei läheks!
Näha on, et teiega küll putru ei keeda!
Anna andeks, õlekõrs!
Ma enam ei tee.
Ega sa väsinud ole, põis?
Las ma aitan. - Tänan, ei!
Ma ei taha enam lendu tõusta.
Küll on tore, jõgi on jäässe läinud!
Jälle ujuma!
Oh, sind, viisku!
Aga kus siis õlekõrs on?
Ja jõudsidki sõbrad lõpuks koju,
kütsid ahju kuumaks ja said sooja.
Aga sina ütlesid, et meiega koos putru juba ei keeda!
Sööge terviseks!
Ja siin on sinu suur lusikas.
Jutustas Pastella